Split & Resynck: Xenzai[NEF]
- Hva lager du? - Yndlingsretten din.
Nå igjen?
- Dette er den siste. - Er vi tomme for tomater?
Du fårjo aldri nok tomatbokser.
I stedet...
har vi fem bokser bukkerter.
Det holder minst i fem år, hva?
- Vil du ha et glass vin? - Ja, takk.
Vi er heldige.
Den er drikkbar.
- Går det bra? - Ja.
Vel, ikke bra. Det er forferdelig.
- Barna har det vel bra? - Absolutt.
Gudskjelov for den skoleturen. Tenk, var det ikke for den.
Ja.
Jeg vil ikke tenke på det. De er langt, langt borte.
Og de er i sikkerhet. Ok?
Ikke bekymre deg...
skatten min.
Jeg forstyrrer vel ikke?
Nei.
Jeg fant denne i kjelleren.
Jeg hadde helt glemt den. Tenkte vi kunne ta den etter middag.
- Det dufter deilig. - Er det en flaske vin, Don?
- Vær du sikker, Geoff. - Takk.
Etterpå er det sjokolade. Takket være din kone.
Og hva har vi her? Jeg kjenner blåbær.
Vanilje. Spor av høst.
Karen?
Han blir nok sulten.
Han vil ha noe å spise når han kommer tilbake.
- Da er vi i gang igjen. - Jacob, nei.
Det er fem dager siden kjæresten din stakk av.
Hvis han ennå puster, er det ikke pasta han tenker på.
- Det er halsen din! - Nei, ikke si det.
- Nå var du stygg, Jacob. - Hvorfor?
Vi vetjo det er sant. Det bør hun snart innse.
Det er ingen overlevende. Det er bare oss her, og de der ute.
- Sam? - Stille!
- Det er en gutt. - Vent. Du vet ikke hvem det er.
- Slipp meg inn! - Det er barn, Don!
Hjelp, slipp meg inn.
For helvete.
- Slipp meg inn! - Vi kommer.
Slipp meg inn.
Vær så snill. Hjelp. Slipp meg inn.
Kom inn.
- Alt bra med deg? - Ja.
- Hvor kommer du fra? - Sandford.
Det er noen kilometer oppover elva.
- Hvordan kom du hit? - De ville ta meg. De hylte.
Jeg var redd og løp.
Jeg prøvde andre hus. De var tomme.
Jeg gikk gjennom skogen og fulgte elva til jeg kom hit.
- Hvem ville ta deg? - Moren min.
Faren min.
De prøvde å drepe meg.
- Det er flere også. - Hvor mange?
- Massevis. - Sam?
Den har armen min.
Hjelp meg.
Over hit, Alice! Gå ned rømningsluka!
- Jeg ser ikke noe, Geoff. - Hold meg i hånden!
Dø, din jævel!
Kom tilbake.
Følg Jacob, Sally! Sally, du har ingen tid å miste.
- For Guds skyld! - Kom, Sally!
Dra.
Å, nei. Faen.
Hvor er du?
Alice, nei!
Geoff, kom igjen.
Ta hånden min, Sally.
Jacob, hjelp meg!
Alice.
- Hvor er du? - Du må gå fra ham.
Jeg ser ham. Slipp.
Fort.
Don. Hjelp oss.
Gå inn dit.
Jacob.
Kom igjen.
Å, faen.
15 DAGER SENERE: STORBRITANNIA I KARANTENE
28 DAGER SENERE: BEFOLKNINGEN RAMMET AV VIRUSET
5 UKER SENERE: DE SMITTEDE ER DØDE AV SULT
11 UKER SENERE: EN AMERIKANSKLEDET NATO-STYRKE GÅR INN I LONDON
18 UKER SENERE: STORBRITANNIA ERKLÆRT SMITTEFRITT
24 UKER SENERE: GJENOPPBYGGINGEN STARTER
28 UKER SENERE
Velkommen til London.
Hei, Doyle, har du det morsomt?
Kyss meg i ræva.
Hvor fanken er egentlig krigen?
Jeg skjønner hva du mener.
- Gi meg noe å skyte på. - For enkelt.
Nordøst i helsesenteret, 20. etasje, 3. vinduet.
- Feit fyr runker på do. - Han med de store balla.
Jeg ser ham ikke. Hvor er galningen?
Pikken i handa i 20. etasje.
Ved branndøra. Jeg tror han trenger hjelp.
Doyle, du erjo nærkampekspert, hånd til hånd.
Mann til mann.
- Tror det er faren din, Doyle. - Der tok du meg.
Faen.
- Oberst Phillips her. Hva er situasjonen? - God morgen, oberst.
- Jeg ser på de nyankomne. - Ja, major.
- Det vil ta hele morgenen å undersøke dem. - Mottatt.
Ingen har sagt noe om at vi skal motta barn.
Bare gå til høyre.
Grønt og brunt. Interessant irisvariant.
Det er arvelig. Har en av foreldrene dine det samme?
Moren min. Hun hadde det.
- Hvor gammel er du, Andy? - 12 år.
Da er du landets yngste person, trorjeg.
Blodtrykket ditt er topp,
og du har ingen alvorlige sykdommer.
Jeg tror du kan slippes inn.
Velkommen til Storbritannia.
Vi skal til den grønne sonen, området for sikkerhet og gjenoppbygging,
kalt Distrikt 1.
Det ligger på Isle of Dogs.
Selv om øya er helt trygg, er ikke området rundt London det.
Mange lik må fortsatt fjernes fra det første utbruddet av sykdommen.
Det kryr av rotter og hunder, og sykdomsfaren er stor.
Nyankomne påminnes om at for sin egen sikkerhet,
er det absolutt forbudt å krysse elven og forlate sikkerhetssonen.
Det bor allerede 15000 sivile i Distrikt 1.
Dere vil se mange militære når vi nærmer oss deres nye hjem.
USAs hær er ansvarlig for sikkerheten.
Vi skal gjøre alt for at repatrieringen skal bli så lett som mulig.
Jeg tror dere vil bli behagelig overrasket når dere kommer frem.
Vi har varmt og kaldt vann innlagt, elektrisitet hele døgnet,
et helsesenter, et supermarked og til og med en pub.
Vi er snart hjemme.
- Pappa! - Kom igjen.
- Er du spent? - Ja.
Jeg har savnet dere veldig.
Er alt bra med dere?
Jeg trodde jeg aldri ville få se dere igjen.
Som lege burde jeg vært varslet før barn ble hentet inn.
Vi har ingen prosedyrer for mindreårige.
Vi har sykdoms- og sanitærproblemer. Vi forstår ennå ikke viruset fullt ut.
Vi forstår at det bare angriper mennesker,
at det ikke spres gjennom lufta og at den sist smittede døde for seks måneder siden.
- Da var ikke vi her. - Major.
Hva er du redd for?
- Hva om det kommer tilbake? - Det kommer ikke tilbake.
- Men hvis? - Da dreper vi det.
Kode rød.
Kom, unger.
Hva synes du om dette stedet, Andy?
Det er fint, pappa.
Se på kameraet.
Denne veien.
Det er 25 etasjer, og vi har toppleiligheten.
Legitimasjon, sir. Takk.
- Hva gjør du her? - Jeg er seksjonssjef.
Jeg har ansvaret for det elektriske, vannet og oppvarming. Se her.
Dette er Trippel A. "Adgang alle områder". Jeg driver faktisk hele stedet.
Da er du vaktmester, ikke sant?
Nei, jeg driver stedet.
Liker du den?
- Den er utrolig. - Bedre enn solrike Spania?
Du skulle sett flyktningleirene. 20 i hvert telt og kjemiske toaletter.
- Det stinket piss overalt. - Høres fint ut.
VELKOMMEN HJEM
Vi flytter snart til vårt nye hus. Om et par måneder.
Et nytt hus?
Ja.
Jeg håper dere forstår.
Vi ikke kan dra tilbake til vårt gamle hus.
Det er utenfor sikkerhetssonen, og jeg vil ikke dra dit, selv om vi kunne.
Hva skjedde, pappa? Med mamma?
Ja...
Vi kan sette oss, så skal jeg fortelle alt om det.
Mor og jeg skjulte oss i et hus.
En liten hytte.
Et gammelt par eide den,
og de var også der.
Og tre andre mennesker.
Og vi prøvde bare...
å holde oss i live.
Vi klarte oss bra en stund. Men så ble vi angrepet.
De kom inn gjennom kjøkkenvinduet.
De var så raske.
De løp etter oss.
Løp etter moren deres.
Og vi ble stengt inne. Inne på soverommet.
Og jeg så...
Jeg så at...
de bet henne.
Jeg kunne ikke gjøre noe.
Jeg prøvde å gå tilbake.
Men hun var ferdig.
Hun var ferdig.
Var det ingenting du kunne gjøre?
Nei, ingenting.
Jeg klarte å komme meg unna.
Jeg bare løp og løp...
Jeg kom til en militærleir.
Siden harjeg vært i karantene og ventet på at dere skulle komme.
Vi er bare glade for at du er i live.
Jeg er lei for det.
TIL PAPPA
- Din jævel. - Jeg har aldri sett deg så hvit.
- Faen ta deg. - God morgen.
Forsvinn. Jeg drømte så deilig.
Søndag ettermiddag, klar, blå himmel. Jeg lå i senga med kona...
Og nå erjeg tilbake i dette møkkahølet.
Skjønner. Jeg drømte det samme om kona di.
- Slutt å kødde. - Jeg overtar her.
- Neste gang skyterjeg. - Vi ses, familiemannen.
Jeg mener det, jeg skyter.
Hva er det på TV i kveld?
Går det bra? Hadde du mareritt?
Jeg er redd jeg skal glemme hvordan hun ser ut.
Det glemmer du ikke.
Jeg har ikke et bilde av henne, engang.
Du glemmer henne ikke.
Lover du det?
Vi varjo enige, Andy. Du hørte hva de sa.
Det er bare hunder og rotter der ute. Vi henter det du vil og drar tilbake.
- Vi burde sagt fra til pappa. - Det går bra. Stol på meg.
De får ikke vite at vi er ute, engang.
Hvor skal dere?
Base, kom inn. To stakk nettopp ut gjennom nordporten.
- Løshunder? - Nei, unger.
London er min!
De der trenger vi.
Hvis vi bare hadde nøkler.
Vent her.
Kom.
Der.
Tam.
Er du der, Tammy?
Ikke vær dum, Tammy. Det er ikke morsomt.
Jeg visste det.
Det gjør vondt.
Nei.
Nei, ikke gå!
Doyle.
Jeg har funnet ungene.
Slipp meg.
Jeg beklager forholdsreglene.
Det er rutine når det gjelder overlevende, selv om det er lenge siden sist.
Den forrige overlevende vi fant, var for mer enn to måneder siden.
Kan du fortelle noe om hvordan du holdt deg i live
da du var borte så lange?
Vet du om andre overlevende?
OK.
Jeg skal bare ta en blodprøve.
Det gjør ikke vondt.
Har du vært i direktekontakt med noen som er smittet?
OK.
Jeg vil se barna mine.
Selvfølgelig.
Mr. Harris?
- Vi har funnet barna dine. - Gudskjelov. Tusen takk.
Vi fant din kone, også.
Kan de høre meg?
- Hva tenkte dere på? - Du sa du så henne dø.
- Hva? - Du sa du så henne dø!
- Det sajeg ikke. - Jo, det gjorde du.
Jeg brukte ikke de ordene.
Dette er... Jeg vet ikke. Det er så forvirrende.
Det er vanskelig for dere å fatte det.
- Det er så vanskelig å forklare. - Prøv å forklare det, pappa!
Hva skal jeg si? Jeg trodde jeg så moren deres... dø.
Ellers ville jeg ikke sagt det. Jeg var sikker.
Jeg vet ikke hva som skjer her,
men det er i hvert fall bra. OK?
Det er poenget. Mamma lever.
Jeg vil se henne.
Det er ingen tvil, sir. Hun har viruset. Hun er smittet.
Hvorfor viser hun ingen symptomer?
- Jeg vet ikke. - Spekuler.
En genetisk abnormitet som gir en slags naturlig immunitet?
Men viruset er fortsatt i blod og spytt, så teknisk sett er hun ikke immun.
Hun er en bærer.
Kan hun fortsatt smitte andre?
Ja, sir. Absolutt.
Hvis kvinnen har naturlig immunitet, er hun utrolig verdifull.
Blodet kan inneholde nøkkelen til en vaksine, kanskje helbredelse.
Alice.
Hei, jenta mi.
Jeg er så lei for det. Jeg var redd.
Jeg skulle ikke rømt. Jeg var redd.
Du må tilgi meg.
Vi trenger tid for å studere henne. Vi må ta prøver.
Du kan ta prøver av liket hennes, major.
Jeg elsker deg, Don.
Herregud, jeg elsker deg, også.
Sjekker kanalene til kontrollrommet. Dette er general Stone.
Alle styrker under min kommando gjør klar for å utføre kode rød.
Oppfattet.
Avbryt, alle stasjoner. Sunray om 30 sekunder.
Infeksjonen er brutt ut på helsesenteret. Alle enheter, avsikre.
- OK. - Åpne flyvåpenets sambandsfrekvenser.
- Gjør klar interneringsområder. - Flytt sivile til interneringsområdet.
Alt personell sikres i bunker. Bekreft ordre om stengning.
Stengning bekreftet.
Iverksett kode rød.
Flynn, kom inn. Hørte du kode rød, eller erjeg blitt sprø?
Jeg skulle spørre deg om det samme.
Alt i orden. Jeg er straks tilbake.
- Det er nok ingenting. - Det hørtes sånn ut.
Han sa han straks var tilbake.
Går det bra? Kom.
Kom.
- Kom igjen. - Andy, hold meg i hånden!
Kom igjen, nå.
Kom igjen, folkens.
- Ikke dytt. - Alle sivile inn på området.
Nei, barna er med meg. De må beskyttes, og må fort ut herfra.
- Sir, ingen unntak. Det er kode rød. - Jeg vet det. Jeg heter...
- Andy. - Scarlet.
- Tammy. - Andy, vent.
- Bare vent, Andy. Vi kommer. - Ro dere.